CUM SĂ FURI UN MILION
Traducerea și Adaptarea: RRZXXX
Vândut. $90,000 domnului din fața mea, chiar aici. Mulțumesc, sir.
Și acum, doamnelor și domnilor...
numărul 34 de pe coperta catalogului dvs.
La poziția 16.
Portretul doamnei de Nemours, de Cézanne.
Acum, datorită interesului arătat acestei picturi,
vom ține liniile de telefon deschise pentru clienții noștri din Londra și New York.
Această pictură minunată provine din faimoasa colecție Bonnet,
scoasă la vânzare de actualul cap al familiei,
domnul Charles Bonnet.
Acum, doamnelor și doamnelor,
cine va începe licitația acestei superbe capodopere post impresioniste
de la $200,000 ?
$210,000. $220,000 !
$230,000. Mulțumesc.
Acum, cine spune $240,000 ?
Mulțumesc foarte mult.
Cine spune $240,000 ?
Mulțumesc.
$260,000.
$270,000.
... egalează acest record în următoarele trei luni.
Și acum, în lumea artei,
la licitația unor capodopere impresioniste notabile,
cel mai mare preț s-a plătit pentru un portret de Cézanne
provenit din colecția particulară celebră a lui Charles Bonnet
vândută după licitări aprinse cu $515,000.
Cumpărătorul, el însuși un colecționar de artă recunoscut...
- Bună seara, Marcel. - 'seara, mademoiselle.
- ȚâțâI meu e acasă ? - E sus.
- Să-I anunț ? - Nu, mulțumesc. Urc eu.
Bună, draga mea !
Bună, Papa.
- Ușurel. Sunt plin de vopsea. - Și de bani.
Am auzit totul despre licitație la radio.
Trebuie să avem o lungă și serioasă discuție.
Dragul meu înger, a fost un triumf.
Puteam să vând o duzină de Cézannes pe loc.
Oare când va fi mai mult decât destul ? Toate astea trebuie să înceteze.
Un moment.
Ce fel de van Gogh ar folosi numai prenumele.
Pot să-I semnez într-un timp foarte scurt.
Aici. Perfect !
Din nou, Papa ? Atât de curând ?
Această capodoperă demult pierdută nu va fi de vânzare pentru foarte mult timp.
O s-o păstrăm. Va fi admirată. Cine știe ? În timp, vreun magnat legendar
ar putea fi capabil să mă convingă să mă despart de ea.
- Ești așa un tâlhar. - Mulțumesc, copila mea.
Nicole ! Mizeria mea.
Asta nu e o mizerie obișnuită. E mizeria lui van Gogh.
Vreau să spun că-i mizerie chiar din vremea lui.
Le-am răzuit chiar eu de pe tablourile astea din secolul 19.
Ca ăsta.
Mi-a luat săptămâni.
O tușă drăguță de autenticitate, nu crezi ?
Mă îndoiesc că van Gogh însuși ar fi trecut prin asemenea chinuri
cu lucrările sale.
N-avea de ce. El era van Gogh.
Dar știi că în toată viața sa a vândut doar o singură pânză.
Pe când eu, în memoria mărețului, dar tragicului său geniu,
am vândut deja două.
Papa, îți tot spun
că atunci când vinzi o capodoperă falsă, e o crimă.
Eu nu vând săracilor.
Eu le vând numai milionarilor, și ei primesc niște picturi minunate, ca aceasta.
Papa ! Poliția !
Ce m-ai speriat.
E directorul muzeului Kléber-Lafayette.
A venit după Venus de Cellini.
Ce-i cu Venus ?
Venus a noastră va fi atracția principală
a unei expoziții grandioase: Capodopere din Colecțiile Franțuzești.
Nu în public, Papa !
- Ba da. Vino cu mine. - Nu !
Așteaptă un minut. Nu poți s-o scoți din casă.
Nu fă atâta zarvă.
Dar, Papa, e o nebunie.
Vin, Monsieur Grammont.
Nu vă grăbiți.
- Te implor. Ascultă-mă. - Vezi vreo pată de vopsea pe undeva ?
Miros a vopsea ?
Te implor, vrei să mă asculți ? Venus a lui Cellini este un fals.
Ăsta-i un cuvânt care n-are ce căuta în casa asta.
E prea periculos. Nu te pot lăsa să faci asta.
Papa, vrei să mă asculți ?
Încetează cu speriatul... Bine.
Vino cu mine, vei fi încântată de Monsieur Grammont.
E perfect onest și extrem de prost.
Dragul meu Grammont. Ce drăguț din partea ta să vii personal.
- Bună seara, Bonnet. - Plăcerea e de partea mea, te asigur.
Marcel, ușile. Permite-mi să ți-o prezint pe fiica mea, Nicole.
- Încântat, mademoiselle. - Bună seara.
Las-o.
Permite-mi.
Mi-amintesc că era o lucrare remarcabilă, dar e mai mult de atât.
Prietene, exprim recunoștința mea și a muzeului
pentru generosul tău gest, și îți mulțumesc și pentru sprijinul dat Franței însăși
că n-ai lăsat niciodată această comoară să părăsească țara.
Știu de ofertanții pe care trebuie să-i fi avut și cât de tentante
ar fi putut să fie ofertele lor.
La toată urma, un francez rămâne un francez.
- Am să ți-o aduc, Papa. - Nu, nu, nu.
Te rog.
Uite, Papa, lasă-mă să te ajut.
În mâinile tale.
-... dragul meu Grammont... - Eu ?
... las această ultimă a noastră comoară.
Papa, ce-ai făcut ?
Camera nu arată la fel fără ea.
Ce-am făcut ?
Am oferit lumii posibilitatea de a o studia și de a o admira pe Venus a lui Cellini.
Care nu e de Cellini.
Etichete ! Au mare preț la americanii
care ți-au inoculat această obsesie pentru etichete și nume de marcă.
Aș vrea să renunți la treaba asta ridicolă.
Nu știi că nu mai poți falsifica sculpturile ? Nu e ca și cu picturile.
Știu despre așa-zisele lor teste.
Papa, nu sunt "așa-zise". Chiar sunt !
O singură pufăială rapidă cu ceva numit potasiu argon
și-ți pot spune vârsta pietrei, din ce carieră e, când a fost tăiată
și, probabil, numele și adresa celui care a făcut-o.
Dar tu de ce crezi că n-am vândut-o ?
Recent mi s-a oferit... Mă trec fiorii când mă gândesc la asta.
Mi s-a oferit $1,000,000. Dar n-am s-o vând.
Nici măcar nu cer plată pentru împrumut. Așa că, de ce ar testa-o ?
L-ai auzit pe Grammont vorbind de 100,000 cărți poștale suvenir !
Vor fi trimise în toate colțurile lumii. Venus a noastră !
Nu simți cum te-apucă amețeala ?
Mă trec fiorii în sus și-n jos pe spinare.
Marea problemă cu tine este că ești cinstită.
Nu spun asta ca să-ți rănesc sentimentele.
Mă apucă amețelile când port discuțiile astea cu tine, Papa.
Tot ce ai nevoie e un coniac.
Draga mea, ceea ce trebuie tu să înțelegi este că sunt mulțumit și mândru
că Venus a noastră e un fals. Dacă ar fi fost originală, ce ar fi fost ?
O piesă sculptată acum câteva secole de vreun italian suprasexual.
Dar Venus de Cellini a noastră e cu adevărat a noastră. Așa că fii mândră de asta.
Propriul tău bunic a făcut-o, și chiar bunica ta i-a pozat.
Luni întregi a stat fără să miște un mușchi
în timp ce bunicul tău a imortalizat-o în marmură.
Asta a fost, bineînțeles, înainte să se apuce să mănânce prânzurile alea uriașe.
- Înapoi la hotel, vă rog. - Da, dle Leland.
Dnă Treadwell, bate asta imediat.
Fă-o singură și trimite-o tuturor părților implicate.
Anulează toate călătoriile și toate întâlnirile de afaceri din Est.
Rămân în Paris cu afaceri urgențe privitoare la fundația mea de artă.
Instrucțiunile viitoare vor apare după necesități.
Biroul din Paris: să se facă o cercetare a lui Charles Bonnet,
a acestui oraș, a tuturor membrilor familiei, a colecției sale de artă
și mai ales a lui Venus de Cellini, care este acum în expoziție.
Trebuie să am toate informațiile la hotelul meu dis de dimineață.
E urgent, repet, urgent.
Și confidențial.
Nu mișca.
Lasă jos pictura aia.
Las-o jos !
- Dră Bonnet, vă rog... - Stai unde ești !
De ce-ai ales tocmai tabloul acesta ?
Era cel mai la-ndemână.
Uite, nu chema poliția. Mai dă-mi o șansă.
Vezi, am luat doar o pictură și tu ai atât de multe.
Poate nici nu ți-ai fi dat seama.
O să-I pun înapoi.
E minunat. Păcat.
Știai că țâțâI meu și servitorii lipsesc. Cum de ?
E treaba mea să știu lucruri de genul ăsta.
Uite, dacă te-am speriat, îmi pare teribil de rău.
Credeam că ai să fii la deschidere cu țâțâI tău.
Un eveniment ca ăsta...
Oricum, și tu m-ai speriat, așa că suntem chit.
Nu fi imprudent.
Chestia aia nu e încărcată, așa-i ?
Bineînțeles că e.
- Ești înarmat ? - Stai.
Ai vreo armă ?
O, Doamne, nu !
Am să te las să pleci.
Nu știu de ce, dar...
Eu sunt cel care sângerează.
- Ce-i asta ? - Lod.
Doare ?
Pentru un spărgător, nu ești prea curajos, nu-i așa ?
Sunt un hoț de salon. Nu mă așteptam ca oamenii să se grăbească să mă împuște.
Dă-ți mâna la o parte ca să pot pune asta deasupra.
Asta a durut.
Nu fi așa un copil. E doar o tăietură prin piele.
Din întâmplare e chiar pielea mea.
Ar trebui să te aștepți la situații neprevăzute.
Ai intrat aici să furi !
Am putea să nu discutăm lucruri intime ?
Bine. O chestie ca asta o să mă țină departe de acțiune o săptămână.
Pe moment va trebui să mergi pe drumul drept.
Uite, e târziu și sunt obosită, și trebuie să mă duc la lucru mâine dimineață.
Lucrezi ?
Unii oameni o fac, știi.
În regulă. Plec.
Cum am să ajung acasă ? Nu pot conduce.
Mă simt slăbit după șoc și după pierderea de sânge.
Doamne !
Am să-ți chem un taxi. Și am să-l plătesc. E-n regulă ?
În ceea ce mă privește, e bine...
dar dacă poliția va găsi mașina mea lângă casa ta,
vor începe să pună întrebări, și sunt căutat, știi ?
Chiar mă gândesc la tine.
Îți mulțumesc foarte mult.
- Am să te conduc acasă. Așa e bine ? - E bine, mulțumesc.
N-ai o țigară din întâmplare, nu ?
Poftim.
Drăguță, nu-i așa ? Se duce cu peste 240 km/h.
Utilă pentru fugă, știi ?
Afacerea cu furatul pare să fie profitabilă.
E furată.
Nu pot conduce o mașină furată !
E același principiu. Patru viteze înainte, una în marșarier.
Asta e o nebunie. Tu ar trebui să fii în închisoare, și eu ar trebui să fiu în pat.
Bine. Încotro ?
La Ritz.
Unde ?
Hotelul Ritz din Piața Vendôme.
Știu unde e. Ești un hoț foarte șic, nu-i așa ?
Brațul tău e mult mai bine.
Nu. Doare.
E celălalt braț.
Infecția se răspândește.
Am ajuns aici întregi. Mulțumesc.
- Și dacă pot să-ți returnez vreodată favorul... - E puțin probabil să se întâmple, nu ?
Acum, cum ajung acasă ?
Vezi, niciodată nu poți să știi când ai nevoie de un prieten.
Bună seara, dle Dermott.
Armând, vreau un taxi.
Da, dle Dermott. Imediat.
Mașina așteaptă.
Taxi.
M-am trădat, nu-i așa ? Acum îmi știi numele. Nu mai am ce face.
În plus, am impresia ciudată, crede-mă, e rară în profesia mea,
că ești de toată încrederea.
Încă un favor micuț:
ca un idiot, am uitat să port mănuși. S-ar putea să fi lăsat amprente.
Fii un înger. Înainte de a te băga în pat,
șterge puțin rama tabloului cu o cârpă curată, da ?
Sigur. Altceva ?
Nu ți-ai uitat cumva pașaportul, sau niște bani falși, sau...
Ești nebun, complet nebun. Presupun că ai vrea și să te sărut de noapte bună.
De obicei nu, nu de la prima întâlnire,
dar ai fost atât de de treabă.
38, str. Parmentier. Condu cu grijă.
Să-ți fie somnul ușor.
Nicole, draga mea, ce păcat că ai ratat deschiderea.
Venus a noastră a avut un succes răsunător.
Ar fi trebuit să vezi mulțimea.
- Erau mii. - Vreau să...
Fotografi de toate naționalitățile...
cu Venus a noastră în centrul întregii atracții.
Papa, am prins un spărgător.
Bineînțeles c-ai prins.
Dar trebuie să-mi promiți că vei merge acolo să vezi cu ochii tăi.
Un spărgător ?
Ce ? Aici, în casa asta ?
Lisuse.
Aici, ia o înghițitură de aici și spune-mi totul.
Era întuneric beznă și acolo era el.
Înalt, ochi albaștri, fin, chiar arătos...
într-un mod brutal, vreau să spun. Papa, un bărbat teribil.
Arogant, necioplit, fără urmă de rușine, sau vină,
sau altceva.
Deci ați discutat despre toate astea, nu-i așa ?
Asta a fost mai târziu, când I-am condus acasă.
A trebuit s-o fac, Papa, l-am împușcat în braț cu vechiul tău pistol,
dar a fost un accident, cred...
Draga mea,
ce-ar fi s-o iei de la început și să-mi spui în detaliu ce s-a întâmplat.
L-am prins în timp ce fura.
L-am ținut la distanță cu pistolul
și tocmai telefonam poliției, când am văzut ce fura.
- Van Gogh, van Gogh al tău. - Ce ?
Și n-am mai știut ce să fac.
Mi-era teamă că va fi arestat și asta ar fi însemnat publicitate.
Bineînțeles. O investigație a poliției, asta ar fi putut fi foarte neplăcut.
La asta m-am gândit și eu. Așa că I-am lăsat să plece.
Bun !
- Am făcut ce trebuie, nu-i așa ? - Bineînțeles. Poate că era la prima încercare.
Să fi văzut cum se purta când i-am pansat rana.
S-ar putea să fi căpătat o infecție. Toată chestia a fost oribilă, Papa.
Noapte bună, Papa.
Noapte bună, draga mea.
Somn ușor.
Acest bandit înalt, arătos, cu ochi albaștri...
nu te-a molestat în vreun fel, nu ?
Nu prea.
Scuze.
Bună dimineața.
Ne întâlnim în cele mai artistice circumstanțe.
Minunată !
N-ai îndrăzni.
Nu-ți fie temă, sunt în afara serviciului.
Dră Bonnet. Ce plăcere să vă avem aici.
Dl Grammont, directorul Muzeului, și...
- Încântat. - Încântat, sir.
Suntem vechi prieteni. Obișnuiam să ne împușcăm unul pe altul.
Extraordinară expoziție. Atât de multe lucruri minunate.
- Și atât de prețioase ! - Da.
Și observați, vă rog, măsurile de securitate luate
pentru protejarea măreței dvs sculpturi.
- Sunteți interesat de artă, dle Dermott ? - Într-adevăr, sunt.
- Și de securitate. - Splendid. Lăsați-mă să vă arăt, vă rog.
Scuzați-mă. Vedeți spoturile astea micuțe, albastre ?
Sunt circuite infraroșii.
- Trebuie să plec. - Mergi. Le găsesc fascinante.
Ai grijă.
Pentru că aceste spoturi creează un circuit în jurul lui Venus
și când se întrerupe circuitul, alarmă instantanee !
Bravo ! Mulțumesc...
Este Electric Eye Detection și Alarm System.
Noi îi spunem E.D.A.S.
- Foarte inteligent. - Drăguț.
Știu întrebarea pe care v-o puneți:
"Și dacă un hoț intră și oprește alarma ?"
Nu. Nu mi-a trecut prin cap gândul ăsta.
Ciudat, chiar asta voiam să întreb.
Bună întrebare. Răspunsul este, nu poate.
Vedeți, are același principiu ca ușa unei case de bani, și numai doi paznici
de încredere, și eu, bineînțeles, știu combinația.
- Dați-mi voie să vă arăt... - Am o întâlnire.
- La revedere. - Pot să-mi rezerv câteva minute.
- Tu vii cu mine. Nu-i așa ? - În regulă. Dacă insiști. Pa.
Acum pleacă, sau chem poliția.
Ai o natură foarte capricioasă.
Întotdeauna treci de la o extremă la alta ca acum ? Spune !
Ascultă. Am ceva foarte important să-ți spun.
Acum nu pleca.
Păi, în sfârșit !
Te-am tot așteptat la Ritz noaptea trecută. Credeam că te-au prins.
- Nu. - Ce s-a întâmplat ?
Sunt hoț doar cu jumătate de normă, și e o muncă grea.
Ai găsit van Gogh-ul ?
- Cu ușurință. - Și ?
Te deranjează, nu-i așa ?
Chiar deloc.
E un van Gogh grozav.
Bineînțeles că e, dar cine I-a pictat ?
Dragul meu Bernard, Bonnet are o sculptură de a lui Cellini la expoziție
chiar acum, care valorează $1,000,000. N-are nevoie să falsifice picturi.
- Doar dacă te gândești că și aia e un fals. - Nu, asta nu !
În primul rând, a fost expusă pentru prima dată în 1910 când Bonnet avea opt ani.
De altfel, Bonnet nu a studiat niciodată sculptura. Dar a studiat pictura.
Dacă are $1,000,000 la dispoziție
de ce falsifică picturi ? Care-i motivul ?
Ego, vanitate, tragerea pe sfoară a întregii lumi
și un mod plăcut de a petrece timpul făcând-o.
Simon, imaginează ți-I pe Bonnet ca un tânăr pictor.
Ca mulți alții, îi copiază pe maeștri pentru a le învăța secretele.
E hobby-ul său.
Dar cu trecerea anilor, devine o obsesie.
Învață fiecare nuanță de lumină, de culoare, de umbră, de formă.
Se identifică complet cu ele.
Când pictează un van Gogh, el este van Gogh.
Este Lautrec, Cézanne, este orice pictor dorește, și ăsta e motivul lui
și profitul lui.
- Ce spui de fiica lui Bonnet ? - Nicole ? Ce-i cu ea ?
- Crezi că și ea e implicată în asta ? - În ce ?
După tine, n-ar fi nimic.
- Așa e. - Te înșeli. Ai să vezi.
Intră.
- Bună, Papa. - Bună seara, draga mea.
Marcel mi-a spus că cinezi în oraș.
Cu magnatul american pe care l-am întâlnit astăzi.
- Face computere. - Ce ?
Ăsta ar putea fi începutul unei prietenii de durată.
Și iată-l că vine. Exact cu ce trebuia.
Un Cadillac enorm. Chestia asta sună bine ?
- Cum îI cheamă ? - Davis Leland.
- Ești sigură ? - ÎI știi ?
Nu, dar mi-ar place să-I cunosc.
Da, e unul din cei mai înrăiți colecționari de artă din întreaga Americă.
Mă duc să-i țin companie.
N-a spus o vorbă despre colecție.
Nu ți-a spus că el a achiziționat magnificul Toulouse-Lautrec
din colecția Bonnet ?
Lautrec-ul tău sau Lautrec-ul lui Lautrec ?
Al meu, bineînțeles.
Oh, nu.
Vrei să sugerezi că Lautrec-ul meu e cu ceva mai prejos ?
Ascultă, Papa.
A menționat numele tău ca și cum i-ar fi fost doar vag familiar.
Nu numai că n-a menționat nimic de colecție,
dar a spus că nu-i place arta defel.
Suspectează el ceva.
Cred că a aranjat să se întâlnească cu mine.
Găsesc chestia asta mai degrabă curioasă.
Merg să mă întâlnesc cu el.
O cină minunată. Un vin grozav. Cum știi cum să-I alegi ?
Sunt proprietarul unei podgorii.
Ce distractiv !
- E o subsidiară a lui Eastern Coal and Coke. - Eastern Coal and Coke ?
Asta-i o subsidiară a lui Western Wool and Flax.
Fascinant. Care-i gradul de creștere ?
Spune ! Ești grozavă. Ești minunată.
Știi, de obicei am probleme în discuțiile cu fetele,
dar cu tine, e ca și cum ai fi membră în Consiliu.
E foarte drăguț din partea ta, dle Leland.
Dar aș vrea să n-am sentimentul că e un subiect pe care-I eviți.
E ceva aici, nu-i așa ?
Da. Urăsc să spun asta.
Dar vezi, e ceva legat de țâțâI tău...
și de colecția Bonnet.
Da. Vezi... La naiba, mi-e greu s-o spun.
- Dl Davis Leland ? - Da.
O convorbire internațională, dle Leland. Statele Unite. California.
Cum, naiba, m-au găsit aici ?
Te rog să mă scuzi. Am să termin imediat.
- Oh, nu ! - Salutări nu prea cordiale.
Am trecut prin greutăți considerabile ca să-mi asigur aceste momente cu tine.
Părăsește masa !
E "Săptămâna Națională a Prevenirii Crimelor".
-"Scoateți un Hoț la Cină". - Însoțitorul meu e foarte temperamental.
Așa că du-te și anulează apelul ăla fals.
Trebuie să-ți spun ceva.
- Cât mi-ar place să te mai împușc o dată ! - E important !
Quittez pas ! (Nu închideți !) Ce-i asta ?
Sunt pe cale să quittez pas chiar acum.
Ori părăsești masa asta, ori încep să țip.
- Da, plec. - Alege !
Spune-mi doar unde și cum ne putem întâlni.
Alege ! Și fă-o repede !
Ține minte, Simon Dermott. Camera 136, la Ritz. E urgent.
La Ritz !
Așa, unde eram ?
La țâțâI meu și colecția lui.
Oh, da.
Nu-mi place că trebuie să-ți spun asta, dră Bonnet.
- Am aranjat întâlnirea noastră. - De ce ?
E obsesia asta ridicolă. Mă devorează.
Din minutul în care mi-am aruncat pentru prima dată ochii pe ea, am fost pierdut,
fără speranță, complet prins în strâmtoarea asta îngrozitoare.
Ți-ai aruncat ochii pe ce ?
Pe Venus a lui Cellini, bineînțeles. Am văzut-o aseară. Mă bântuie, acum.
Nu mă pot gândi la nimic altceva. N-am închis un ochi toată noaptea.
Azi, când am aflat că țâțâI tău nu vrea s-o vândă,
am început să trag sforile pentru a te întâlni,
sperând să ajung, cumva, prin tine la Venus.
Ei bine, asta e.
- Sărăcuțul, dragul de tine ! - Nu !
Nu-mi menaja sentimentele.
Regret că ești îndrăgostit de Venus. Nu e de vânzare.
Crede-mă, dacă ar fi fost a mea, ar fi fost în pragul ușii tale dimineață.
Ăsta-i premiul tău de consolare.
- M-ai sărutat ! - Da.
Și asta-i pentru atenție.
- Dansăm ? - Oh, da !
Bună dimineața, draga mea.
- Am să-I chem pe Marcel. - Nu, mulțumesc, Papa. Întârzii.
Vreau, numai, să-ți spun despre Davis Leland.
Totul e în regulă.
În ceea ce-I privește pe Davis Leland poți să continui să falsifici capodopere
cât timp poți ține o pensulă în mână.
A copt un întreg scenariu să se întâlnească cu mine, ca să poată ajunge la tine
sperând astfel că va putea pune mâna pe Cellini.
Serios ? Cred că toți milionarii americani sunt cam nebuni.
Probabil e ceva ce se pune în cerneală cu care se tipăresc banii.
Un gentleman dorește să vă vadă, sir.
Din parta directorului Muzeului Kléber-Lafayette, sir.
Așa devreme ? Invită-I înăuntru, Marcel.
Trebuie să fie un tânăr foarte întreprinzător.
Bună dimineața, sir. Mă scuzați că deranjez.
E doar o problemă tehnică, asigurarea pe durata împrumutului unei statui:
"șaptezeci și patru centimetri, din marmură, intitulată Venus, de... "
"Benvenuto Cellini. "
Asigurare, pe asta ?
- N-a fost niciodată asigurată. E fără preț ! - Da. Suntem conștienți de asta, sir.
Așa că au fost luate măsuri speciale pe durata transportului și expoziției.
Dar dintr-o greșeală nefericită, sir...
semnătura dvs n-a ajuns pe document.
Asta nu implică, bineînțeles, nici o cheltuială din partea dvs, sir.
O simplă formalitate, o dată ce ați semnat acest document,
lucrarea de artă e protejată până la returnarea în această casă în bune condiții.
Trebuie doar să semnez și apoi este...
... asigurată pentru $1,000,000 împotriva tuturor riscurilor,
incluzând inundații, cutremure, trăsnete, căderi de avioane, escrocherii, jafuri,
încurcături militare sau civile, incendii, prăbușiri de clădiri
și, bineînțeles, furturi sau hoții.
Mulțumesc, sir.
Apropo, sir, doriți să fiți prezent
la examinarea tehnică ?
Examinarea tehnică ?
Da, întotdeauna se cere, și dvs tocmai ați autorizat-o.
O simplă formalitate.
Cred că este așteptat Prof. Bauer cu zborul de vineri de la Zurich.
Ei bine, mulțumesc, sir. O zi bună.
Stai.
Papa, acest Prof. Bauer...
știe toate testele ?
El le-a inventat.
- Nu e ca și cum am fi încercat s-o vindem. - Draga mea, la prima suflare de suspiciune,
întregul mit al colecției Bonnet va exploda.
Totul va fi examinat și reexaminat cu raze X,
fluoroscopii, microscopii, analiza umbrelor,
chimicale mirositoare și tot felul de...
Trăim într-o lume crasă, comercială, fără încredere sau adevăr.
Trebuie să-I împiedicăm pe Prof. Bauer s-o examineze pe Venus.
Dar cum ? Tocmai mi-am dat acordul.
Nu numai că mi-am pus capul sub ghilotină
dar mi-am desfăcut și gulerul și cravata ca să mi-l poată tăia.
Cel puțin te pot ține departe de toate astea. Părăsește Parisul.
Vreau să pleci în America. Nu, du-te în Orient sau altundeva.
Te rog, îmi va fi mult mai ușor, crede-mă.
N-am să te părăsesc, și cu asta basta.
- Sir ? - Da ?
- Un seńor Paravideo dorește să vă vadă, sir. - Cine ?
Un gentleman sud-american, cred, sir.
Foarte agitat.
- Cine e ? - Nu știu.
Oh, Doamne !
Mademoiselle, monsieur, trebuie...
Aici e !
Chiar cum ați spus...
mai grozavă de departe !
Îmi cer scuze. Am primit un telefon urgent. E revoluție în țara mea.
De asemenea, câteva din minele mele sunt inundate. Trebuie să mă întorc degrabă.
Nu îndrăznesc să părăsesc Parisul fără să mă consult cu dumneata în chestiunea asta.
- Seńor, nu e de vânzare. - Dar ați spus poate... Spuneați...
Nu e de vânzare !
- La revedere. - Pot să văd mâna maestrului !
La revedere. Adiós.
Omuleț ridicol !
L-am întâlnit la licitație când Cézanne-ul meu
a atins prețul ăla incredibil.
De ce nu ? Merită prețul ăla incredibil. Chiar mai mult !
Nu va fi un scandal, ci un triumf ! Să vină toți experții s-o purice !
Să-și aducă razele lor X, microscoapele lor,
chiar cu arme nucleare, dacă vor.
Îți amintești ce s-a întâmplat cu van Meegeren
și toate acele Vermeer-uri uitate ? I-a dus pe experți la disperare.
A câștigat fiecare rundă, s-a luptat cu ei, și apoi a venit victoria.
În final a pictat un ultim Vermeer și chiar și acela a fost un triumf.
Gardienii se minunau de strălucirea lucrării pensulelor sale.
Chiar și colegii de celulă nu-și puteau crede ochilor.
Și directorul închisorii...
Care-i numărul hotelului Ritz ?
OPERA 2830.
Bună seara.
Nu te-am recunoscut. Arăți, cumva, diferit.
- Scotch. - La fel.
Am fost surprins să-ți aud vocea. Plăcut surprins, dră...
Te rog, fără nume.
Dacă e ceva particular, am o sticlă sus, la mine în cameră.
Asta-i o întâlnire de afaceri.
Mi-am dat seama că am nevoie de cineva cu talentul și experiența...
Te rog, fără nume !
Ești interesat de o mișcare de zile mari ?
- O ce ? - O tâlhărie.
Vrei să spui o spargere.
Care-i miză, păpușă ?
Nu va fi ușor.
E-n regulă. Care-i treaba ? Am intrat.
- Muzeul Kléber-Lafayette. - Am ieșit !
De ce tocmai locul ăsta ?
Venus a lui Cellini.
A ta Venus a lui Cellini ?
Mă rog, nu-i chiar a mea. E cumva a familiei.
Oricum, asta nu te privește pe tine.
Vrei s-o furi ?
De ce ?
E vreo manevră publicitară ?
Doamne, nu ! E foarte valoroasă. Face $1,000,000 !
Știu. De asemenea sunt 1,000,000 de polițiști care pândesc în jurul ei.
E cam un dolar polițaiul. Nu-mi place rata de schimb.
- Vrei să spui că n-ai s-o faci ? - Nu.
- Ești sigur ? - Foarte sigur.
Regret.
Îți mulțumesc că te-ai gândit la mine.
Termină-ți băutura.
Trebuie să plec.
Chiar vorbești serios ?
Ai văzut cum e protejată statuia ta.
Electric Eye, paznici...
Păi, speram să-ți las ție detaliile astea.
Voi dormi gândindu-mă la asta și...
E prea târziu, muzeul e închis.
Ne vom mai gândi la asta de dimineață.
E ceea ce numim noi în branșă "potrivirea pieselor. "
Mulțumesc foarte mult.
Uite, e târziu. Ce-ar fi să-ți arăt adevăratul Paris ?
E foarte drăguț din partea ta.
Dar eu stau aici. M-am născut în Paris.
Am uitat. Ce-ar fi să-mi arăți tu adevăratul Paris ?
- Mai am cinci cm și cad de pe bancă. - Îmi pare teribil de rău.
Unde și la ce oră mâine ?
Am descoperit că cele mai reușite treburi de felul ăsta sunt planificate
atunci când toată lumea e relaxată.
Așa că, hai să ne întâlnim la un dejun drăguț, lung, intim.
Colț cu strada Gabriel, pe strada Marigny, la 10:00.
- Bine ? - Bine.
Pentru acești polițiști te îngrijorezi tu atât ?
Da. Și ăștia.
Păi, aici e Ministerul de Interne. E păzit în permanență.
Dar de ei, ce spui ?
Ei n-au nimic de-a face cu noi. Păzesc clădirile guvernamentale.
Aici stă președintele.
Știu.
Și muzeul pe care vrei să-l prazi e chiar aici.
La îndemână !
Practic simt gustul de pâine cu apă !
- Nu se poate ! - Ce ?
Ei bine, pentru un moment, mi s-a părut că văd o oarecare asemănare.
Asemănare cu ce ?
Tu și...
Asta-i o prostie ! Are cel puțin 400 de ani vechime.
Știu, dar...
Scuze.
Unde anume erai în prima jumătate a secolului al XVI-lea ?
Nu știu, dar, oricum, nu eram îmbrăcată așa.
Cine-i șeful aici ?
Sir ! La ordinele dvs !
Dubois, Asistentul Vice-Președintelui, Reprezentant pentru Turism.
Locul ăsta nu e curățat regulat ?
Uită-te la mâneca asta, tocmai am șters tâmplăria cu ea.
Scuzați-mă, dar avem o echipă completă de femei de serviciu.
O dată pe lună, presupun.
Nu, sir, în fiecare seară, de la miezul nopții la 4:00 dimineața.
Vezi să-și facă treaba ca lumea, altfel fac raport.
Da, sir.
- Continuați. - Vă mulțumesc, sir.
Sir !
- Pe aici. - Chiar ?
Nu crezi că-i puțin cam forțat să începi cu un furt de un milion de dolari ?
Adică, am putea începe cu o mică plimbare înainte de a alerga, știi ?
Știu o galerie micuță unde putem da o lovitură
doar cât să ne încălzim, ca să spun așa, apoi,
pe măsură ce câștigăm încredere, putem trece la treburi mai serioase.
- Nu-i bine ? - Nu-i bine deloc.
Următoarea întrebare.
De ce trebuie să luăm chiar lucrarea asta de artă ?
Păi, nu-ți închipui că m-aș apuca să fur ceva ce nu-mi aparține, nu-i așa ?
Mă scuzi, am vorbit fără să gândesc.
De ce n-am aștepta până ar ajunge înapoi acasă și s-o furăm pe urmă ?
Fără aiureală, fără agitație, o treabă drăguță, curată, din interior.
- Aș fi încântat să-mi ofer serviciile. - Nu-i vorba de o năzbâtie sau de-un capriciu.
E ceva ce trebuie să fac...
-... pentru că trebuie s-o fac. - Aha.
Trebuie să privim lucrurile imparțial.
Nu putem trece de alarmă. Lese din discuție.
Nu putem să umblăm la ea. Lese din discuție.
- Nu putem s-o închidem. - Lese din discuție.
Ce mai spărgător ești și tu.
Așa lucrezi tu, de obicei, făcând kilometri ?
Gândesc. Uită-te la fruntea mea, toată ridată.
Lucrul de care avem nevoie este ca la momentul potrivit
un membru de încredere al conducerii muzeului
să fie obligat să închidă sistemul de alarmă.
- N-am putea mitui pe cineva ? - Excelentă idee !
- Nu. - De ce nu ?
Pentru că nu știu care paznic știe cum s-o facă.
Vrei s-o vezi din nou ? E-n regulă. Pornim.
Întotdeauna face un tur și revine. Pur și simplu.
Nu acum, te rog !
Așa, băiete. Totul e gata. Mulțumesc foarte mult.
- Dvs, sir. Câte doriți ? - Scuză-mă, domnule. Am fost primul, aici.
Scuzați, sir. Ați văzut vreodată un bumerang ? Două ? Albastru sau roșu ?
Nu uitați ce v-am spus, copii. Nu uitați să-l aruncați sub unghiul potrivit.
Asta-i ideea.
E foarte distractiv ! Încearcă-I !
Dacă-mi vei spune ce faci și de ce,
am să-mi cumpăr un costum de cowboy și un set de antrenament.
Vreau să arunci o ultimă privire cerului senin, ierbii verzi,
copacilor și râului, pe care eu personal le urăsc,
de aceea o perioadă mai umedă într-o cochetă închisoare franceză
nu mă deranjează chiar deloc.
Crezi că ai vreo schemă care ar putea să meargă ?
Chiar ești cel mai încrezut și cel mai nesuferit bărbat.
Dacă te învârți printre criminali, nu poți avea pretenții.
Cum ți-ar place să fii amanta unui gangster, păpușă ?
Acum unde mergem ?
În apartamentul meu.
Aș vrea să-ți reamintesc, dle Dermott, că nu avem decât o relație de afaceri.
Îmi dau seama de asta. De asemenea, îmi dau seama de abisul social dintre noi.
Tu ești o aristocrată, iar eu sunt un spărgător umil.
Da. Aici e baia. Dă-ți jos hainele.
Ne gândim la același gen de infracțiune ?
Ești cât se poate de în siguranță. E momentul repetiției.
De asta am cumpărat gioarsele astea drăguțe. Haide.
Dacă e o parte necesară din plan...
Ești sigur ?
Tranc, tranca, tranca. Fă ce ți se spune !
E drăguț.
Da, chiar e drăguț.
E nevoie doar de o mică ajustare.
Acum întoarce-te pentru mine, vrei ? Hai.
Da, e bine. Merge.
Ce merge ?
Chestia asta l-ar face pe Givenchy să aibă insomnii. Acum...
Jos !
Freacă podeaua.
Infracțiunea costa, hai odată.
Lustruiește cu coatele ! Freacă ! Și nu te bosumfla.
La 23:57, tot iadul va pătrunde în muzeu.
Și la miezul nopții, femeile de serviciu vor intra mărșăluind.
Și orice s-ar întâmpla, ține bine găleata.
Ai un plan, nu-i așa ?
Bineînțeles că am. Acum, ascultă cu atenție.
Planul meu este: în noaptea spargerii,
eu și cu planul meu ne vom strecura în patul acela cu o carte bună în mână.
- De ce ? - Tu mă întrebi de ce ? Eu te întreb de ce.
De ce trebuie să intrăm într-un muzeu foarte păzit
ca să furăm o statuie prețioasă care-ți aparține ?
Dar ți-am spus de ce nu-ți pot spune.
Nu-i destul.
Ai perfectă dreptate. În locul tău, aș simți la fel.
Sunt în încurcătura asta îngrozitoare.
Dar n-are nimic de-a face cu tine.
Pur și simplu nu pot explica, așa că n-am ce face.
Am să-mi dau jos hainele astea.
- Să nu îndrăznești să plângi ! - Mi-a intrat ceva în ochi.
N-ai nimic în ochi. Plângi că să mă înmoi.
- Nu-i adevărat. - N-o să-ți meargă ! Sunt prea dur.
Știu. Plec.
Grăbește-te !
Du-te. Grăbește-te !
Și ne întâlnim la muzeu la 17:30, exact.
Și nu mă întreba de ce, c-am să arunc după tine cu găleata !
Da, sir. Mulțumesc, sir !
Nu voi fi aici la cină, Marcel, și, de fapt, s-ar putea să întârzii destul de mult.
Dacă sună cineva, oricine ar fi,
nu știi unde sunt, sau cum să dai de mine.
Da, mademoiselle.
Bună ziua.
Îi spui drei Bonnet că sunt aici, te rog ?
Îmi pare rău, sir. Dra Bonnet a ieșit.
A ieșit ? Ești sigur ? Mașina ei e în curte.
Foarte sigur, sir. A luat un taxi.
Păi, am să aștept.
De ce, hello. Bună...
Ce surpriză plăcută !
Eram ieșită. Am uitat ceva, așa că m-am întors.
Pe la intrarea servitorilor.
Mă grăbesc să plec. Mulțumesc. Am să-l conduc pe dl Leland.
Nu. Am repetat totul, e aranjat totul, și sunt gata să încep.
Din fericire e un mesaj scurt.
Trebuie să zbor. Am o întâlnire de afaceri. Nu pot întârzia...
Afaceri ! Numai la asta vă gândiți voi, franțuzoaicele.
- Mă rog, un minut, o secundă, chiar. - Ești grăbită.
Vrei acțiune ? Bine ! Și eu vreau.
Aici. Prinde.
- Oh, Davis ! - Te rog, fără cuvinte.
Dar de ce ?
De ce ? E cea mai prostuță întrebare pe care am auzit-o vreodată.
E o nebunie. Nici măcar nu ne cunoaștem unul pe altul.
- Te rog, poți să revii mâine ? - Nu. M-am hotărât. Om de acțiune !
Judecată rapidă. În felul ăsta am cumpărat o flotă de petroliere.
Una din cele mai tari afaceri pe care le-am făcut.
Dar eu nu sunt o flotă de petroliere.
N-am să mă logodesc cu un om pe care abia-I cunosc.
Ai să mă cunoști. Uită-te în Who's Who, Dun & Bradstreet...
Aici. Asta e. Batem palma ?
Da. Dar, nu ! Sunt puțin amețită.
Și chestia asta îmi întunecă judecata ! Chiar trebuie să fug.
- Nu. Liniștește-te. - O fac.
N-am fost logodit cu așa o zvârlugă de fată în toată viața mea.
- Unde ai fost ? - M-am logodit.
Haide.
Tipul ăsta a apărut tocmai când plecam. Voia să se însoare cu mine.
N-am vrut să te fac să mă aștepți, așa că m-am logodit cu el.
- E totul în regulă ? Am ajuns la timp ? - E bine.
De fapt, mai avem 10 minute.
- Dacă vrei să te întorci și să te măriți cu el... - Haide.
Vrei să vă lăsați bagajul, vă rog ?
Mulțumesc.
Am verificat, doar, unde vom sta.
Nu începe. Nu din nou.
Aș fi putut jura că...
Ei bine, avem câteva momente pentru puțină cultură.
Cum trecem de alarmă ?
Ca și acest domn de-aici...
mă bazez pe reacțiile umane normale.
Perioada albastră ?
Privește armonia subtilă de culori.
Acum, lucrul cel mai bun la dispozitivele mecanice complicate este
că dacă dintr-o dată se încurcă ițele...
Da. Ce e după încurcarea ițelor ?
Ei bine, oamenii care răspund de ele, au tendința de a intra în panică
și de a intra într-un cerc confuz, și în acel moment noi lovim.
Un Rembrandt superb.
Acum, acesta este, ca să parafrazez, punctul critic.
În exact un minut, soneria cea mai apropiată va suna.
Putem pleca cu ceilalți și să avem o cină liniștită, sau putem sta.
Apoi suntem siliți să mergem până la capăt.
Vrei chiar atât
de mult ?
Chiar mai mult !
Bine. Tu ești șeful. Fă doar ce-ți spun.
Așteaptă să număr.
Șase, cinci, patru
trei, doi, unu...
Acum !
Fii atentă la reacțiile umane normale.
Stai bine ?
Nu m-aș fi așteptat să stăm chiar atât de aproape unul de altul.
E sezonul turistic de vârf. Toate camerele sunt rezervate.
E tot ce-am putut găsi.
A închis ușa. Ne-a închis aici.
E o provocare, recunosc, dar nu-i așa că e mai interesant ?
- Am să leșin. - Mai bine nu. Nu-i loc.
Bine, băieți.
Nu m-ai auzit ?
8:01 la mustață.
Acum știm exact când își fac rondul.
La fiecare oră, exact.
Suntem tot încuiați aici. Ce facem în legătură cu asta, înțeleptule ?
Ține asta.
Strălucit !
- Nu se deschide din interior. - La naiba !
Oricum, printr-o stranie coincidență
se întâmplă să am...
lată.
Minunat.
Fără aplauze, te rog.
Așteaptă până ai să vezi ce-am să fac mai departe.
Ce faci ?
Dă-mi-o. Aici.
Pune astea pe tine. Grăbește-te.
Întoarce-te.
Pentru ce ?
Se pun peste haine !
Lată. Mulțumesc.
Felicitări ! Arăți teribil.
Am putea fura statuia asta mai repede ?
- Nu-mi place să mă plâng, dar totuși... - Ai răbdare. O vom fura.
Când ? Și cum ?
Acum uite, dacă ai fi un gardian
și ar trebui să stai noapte de noapte păzind junghiuri pe care nu ți le poți permite
și pe care personal nici nu le placi, cum te-ai simți ?
Iritată.
Oh, nu !
- E război psihologic. - Cu asta ?
Aprinde luminile. Urmați-mă !
"Sunați tare, clopote sălbatice ! "
Uită-te în jur ! Ne despărțim ! Vino cu mine.
Totul e în ordine.
- Nu lipsește nimic. - Am verificat. Nu e un scurt-circuit.
Savanții !
O alarmă de efracție proiectată să-mi provoace atacuri de cord.
- Scuze, dle. - Mulțumesc.
Muzeul Kléber-Lafayette. Gardianul șef la telefon.
Regret foarte tare că dl ministru și dna ministru
au fost deranjați.
Da, știu că e o alarmă foarte zgomotoasă.
Nu știm de ce s-a pornit.
Am verificat totul, la fel a făcut și poliția. Dar...
Nu, dle, nu lipsește nimic, și alarma e armată din nou.
Îmi pare rău, dle. Noapte bună, dle.
Prefectura Poliției.
Soneriile alarmei I-au trezit pe Ministrul de Interne.
Bine !
Sunt atât de speriată.
Îmi bate inima.
Mă simt groaznic.
Aș trimite după doctor, dar, să fiu sincer, nu cred că intră în debara.
Sunt speriată și pentru tine. N-aveam dreptul să te bag în asta.
Și dacă vrei să renunți, eu...
Ei bine, ăsta-i un gând drăguț, și-I apreciez, dar...
Cum rămâne cu prof. Bauer ?
Ce se va întâmpla mâine, când va începe să-ți testeze copilașul de 1 mil. $?
E un fals, nu-i așa ?
Fără alte povești la ora asta din noapte.
Dă doar din cap, da sau nu.
Cine a sculptat-o ?
- Bunicul meu. - Cine i-a pozat ?
Bunica mea.
- Ești primul care a remarcat o asemănare. - Sunt foarte receptiv și perceptiv.
De când știi de ea, de mine, și de...
Din clipa în care mi-ai spus s-o fur.
Dar dacă știai că Venus e fără valoare,
atunci de ce ai...
De asta.
Sunt așa de proastă.
Explică-mi încă o dată.
Surprinzător cât de mult spațiu s-a făcut dintr-o dată aici.
Ne adaptăm la mediul înconjurător.
Ce e ?
Scuză-mă. E inelul meu de logodnă. Am uitat de el.
Și eu am uitat. Felicitări.
Pot săruta mireasa ?
Încă ceva, mireasa cui, sărut ?
Nu știu. Un american. Numele lui e Leland Davis.
Sau Davis Leland ?
Sunt niște tipi norocoși, amândoi.
Se apropie runda a doua.
Păstrează-mi locul.
Nu pleca.
Găsiți-I ! Uitați-vă în jur.
Foarte curând, cineva se va sătura de toată gălăgia asta.
Reacții umane normale.
Jacquart la telefon, Gardian Șef la Kléber-Lafayette Museum.
La ordinele dvs, Excelență !
Da, dle, știu că face un zgomot teribil, Excelență.
Tocmai de aceea a fost instalată.
Nu, Excelență, n-am instalat-o eu.
Da, dle, știu că e a doua oară pe seara asta.
O vom remedia imediat. Noapte bună, Excelență.
Ghicește pe cine am trezit acum ?
Stinge luminile.
Am s-o închid !
De tot !
A mers.
Ce să vezi. Au închis A-B...
- A mers ! - Nu te așteptai la asta ?
- Adună-te. Ești un geniu. - Știu. E un sentiment ciudat.
Uite, așteaptă până la momentul de maximă confuzie
și apoi începi să freci cu peria înspre camera gardienilor.
- Camera gardienilor ? - Corect.
Dar gardienii !
Când vor vedea că Venus a dispărut, vor fi gardieni peste tot
exceptând camera gardienilor.
- Mergem ? - Mulțumesc.
Vino aici.
Ține strâns găleata.
Stai aici.
Ești aici, Nicole ?
Treci înapoi.
Știi, bunicul era destul de bun.
Să nu spui nimic de bunica.
Acum, în șemineu cu tine, până apar femeile cu curățenia.
Baftă.
Ce noapte am avut !
O alarmă după alta. Și telefoanele care sunau de la toată lumea.
Cine crezi că a sunat de peste drum ?
Nu mai stă acolo zgâindu-te. Treci la locul tău !
Și n-o mai lungi când dau un ordin !
Alarmă !
Hoții ! Bandiții !
La sticla asta prostească de aici !
Ne puteți face o scurtă prezentare a istoriei lui Venus, dle Bonnet ?
A raportat poliția vreun progres ?
Ați refuzat 1.000.000 $ pentru ea ?
Cum ați aflat de jaf ?
M-am trezit în noapte cu o subită premoniție.
Credeam că mi se trăgea de la ceva ce mâncasem.
Dar dl Grammont, directorul muzeului,
m-a sunat și cred că e pe drum încoace.
Oferiți vreo recompensă pentru returnarea lui Venus ?
Nu ! Ce vreau să spun e că...
pare atât de comercial să ne gândim la bani într-un moment ca ăsta.
Abia am aflat noutățile. Nu-mi pot crede urechilor sau ochilor.
Absolut fantastic ! Să furi un lucru ca ăsta !
Garantez că poliția investighează.
Poliția ? Omule, unde ți-e spiritul ? Dacă am aștepta poliția,
Venus va ajunge dincolo de granițe ! Nu ne vom mai opri ochii pe ea vreodată.
De Solnay, încă mai sunt interesat de Venus a lui Cellini, furată sau nu.
Înțelegi ce vreau să spun prin asta ?
Leland ! Ai idee ce spui ? Te bagi într-o crimă.
Te oferi să intri în posesia unor lucruri furate.
Sunt un iubitor de artă.
Vreau să fac un serviciu public, printr-o anchetă independentă,
pentru a ajuta poliția.
Este asta o crimă ?
Și dacă ai s-o găsești, cu un pas înaintea poliției ?
Lasă-mă pe mine să-mi fac griji din asta.
Nu, eu sunt distribuitor de artă, nu tăinuitor.
Tăinuitor ?
O voi face în întregime pe cont propriu. Tot ce-mi trebuie e un contact.
- De Solnay ? E-n regulă. - Așteaptă !
Din întâmplare este un om în Paris, acum,
care e specialist în materie de piese de artă fine.
Numele lui e... Nu, Leland, te rog ! Gândește-te ce încerci să faci.
Cum rămâne cu Nicole Bonnet ?
Le vreau pe amândouă. Pe Nicole și pe Venus.
Leland, îți amintești ? Eu ți-am vândut prima pictură.
Eu te-am făcut un colecționar. Credeam că asta te va ajuta să te relaxezi.
E grozav ! N-am fost în viața mea atât de relaxat !
- Da, văd. - E-n regulă. Numele !
Numele e Simon Dermott. Stă la Ritz.
"Lupta de Noapte" cheamă "Patrulă de Zori".
Telefonul ar putea fi ascultat, așa că vom vorbi în Swahili.
Cum te simți ?
Ai dormit bine ?
Simon, nu e îngrozitor ? Am dormit excelent !
Și tocmai am terminat de mâncat un prânz uriaș. Nu e macabru ?
Ți-a intrat în sânge.
Cine ? Ce ?
E în regulă. E îmbrăcată cu una din cămășile mele vechi, cât se poate de confortabil.
Am legănat-o până a adormit în brațele mele aseară.
E prima dată când fac asta cu o bunică.
Simon, crezi că putem fi văzuți împreună ?
Bine. Într-o oră ne vedem la barul din Ritz.
Venus a lui Cellini era neasigurată.
- Neasigurată ? - Da.
Dar îmi amintesc vag că am semnat ceva pentru asigurare.
Dar polița nu era valabilă.
Nu până când ar fi fost făcută examinarea tehnică.
Da, examinarea tehnică.
Eh, 1.000.000$ în plus, 1.000.000$ în minus.
Cred că țâțâI meu a luat-o la un preț de chilipir.
Dragul meu sir, ești un prinț.
Aș vrea să-mi pot exprima cum trebuie sentimentele.
Prof. Bauer, îndrăznesc să spun, va fi foarte dezamăgit.
Da, și trebuie să mă întâlnesc cu el acum.
Transmite-i cele bune, și spune-i cât de rău îmi pare că nu-I pot vedea acum.
Acum înveselește-te, dragul meu amic. Nu e sfârșitul lumii, știi.
Marcel, șampanie !
- Unde ești ? - Sunt aici. Suntem salvați !
- Nu e minunat ? - Draga mea !
- Mulțumesc cerului pentru clasă criminală. - Sunt atât de fericită.
Nu mai trebuie să mergi la închisoare. Nu mai trebuie să merg în America.
E minunat ! Trebuie să sărbătorim ! Marcel, în bibliotecă.
Vom lua prânzul și deseară, artificii, cocktail-uri și o cină magnifică !
Dar nu chiar imediat. Am o întâlnire foarte importantă la Ritz.
- Dar mă voi întoarce curând, promit. - Asta-i bine.
Am să încep eu.
La Ritz ? Din nou ?
Realizezi că ceea ce ceri este extrem de dificil și periculos ?
- Da, știu asta, dle Dermott. - Te rog, fără nume.
S-ar putea să dăm piept cu niște tipi disperați.
- Ei ? - Aceia.
Din fericire, am câteva cunoștințe. În această dimineață, chiar,
am făcut câteva cercetări, știi, am întins niște antene. Doar de curiozitate.
- Ai vreo pistă ? - E prea devreme pentru a ști ceva concret.
Hai să spunem că bănuiesc cam cine a fost implicat.
Este..., știi despre ce vorbesc, este încă în Franța ?
Așa cred. Cred că pot afirma cu certitudine că e încă în Franța.
Realizezi că s-ar putea să plătești o mare sumă de bani
pentru ceva pe care n-ai să-I poți niciodată expune, recunoaște, sau chiar arăta
-... nici măcar în casa ta ? - Da, știu. O vreau !
Vreau doar s-o scot din ascunzătoare și să mă uit la ea din când în când.
Să știu că e a mea, că o posed, că o pot atinge.
Încă ceva.
Îi cunoști, poate, pe proprietari, pe vreun membru de-al familiei Bonnet ?
L-am cunoscut pe Bonnet. Și o știu și pe fiica lui.
În fapt, mă voi întâlni cu ea deseară.
Renunță ! Nu te întâlni cu ea. Nici măcar nu-i telefona. E vital !
Orice contact cu vreun membru al familiei Bonnet ar putea fi fatal.
- Criminalii ar putea suspecta o capcană. - Dar suntem logodiți.
Știi, ești un tip norocos. Din câte am auzit e o fată încântătoare.
Ce naiba ! Lumea e plină de statui. Uită de Venus !
Nu ! Ascultă !
Voi face tot ce-mi spui. Îți dau cuvântul meu.
- Am să te sun mai târziu, în cursul zilei. - E-n regulă. Contactează-mă. Mulțumesc.
- Ține-te bine. Așteaptă telefonul. - Corect.
- Arăt în regulă ? - E bine. De ce ?
Tocmai I-am întâlnit pe tipul ăsta și m-a tratat de parcă aș fi avut lepră.
Voiam doar să-i dau înapoi ăsta.
Serios ? La o băutură. Face bine la moral.
Hai să luăm niște șampanie să sărbătorim.
Nu poți sărbători o infracțiune. E imoral.
- Fă-o tu. E prea confuz. - O sticlă de Dom Perignon, vă rog.
E-n regulă. Ești la vârsta stângăciilor.
Prea în vârstă pentru a fi un delincvent juvenil,
prea tânără pentru a fi un criminal călit.
Am făcut-o ! Ai văzut ziarele și știrile TV ? Ai auzit la radio ?
E infracțiunea secolului, practic. Și făcută de noi !
Tu ai fost creierul din spate, dar am fost și eu de ceva ajutor, nu-i așa ?
Adică, am lucrat bine împreună, considerând că a fost primul nostru jaf.
- Calmează-te. - Știu că n-ar trebui să mă înflăcărez așa,
e slujba ta de zi cu zi, dar e primul meu jaf.
- Și al meu, la fel. - Amintindu-mi modul în care am...
Ce ?
Primul meu jaf.
Atunci ce-ai făcut în casa mea în noaptea aia ?
Ești sigură că vrei să știi ?
Nu...
Da.
Sunt detectiv particular, specializat în obiecte de artă furate
și urmărirea, detectarea și demascarea falsurilor.
Sunt, de asemenea o autoritate în securitatea muzeelor,
fiind consultant special al principalelor muzee
din Londra, New York, Chicago, Madrid. Chiar și Leningrad.
Am diplomă în Istoria Artei și în Chimie
și o diplomă de la Universitatea din Londra, cu distincție, în Criminalistică Avansată.
Le ai pe toate astea ?
Deci nu ești un hoț ?
Tocmai desprindeam o așchie din pictura tatălui tău, acel van Gogh,
când ai apărut din noapte și m-ai împușcat în braț.
- Încă un pahar. - Da, dle.
Nu cred că ne-am întâlnit. Numele meu e Charles Bonnet.
- Pot să vă țin companie ? - Simon Dermott..
Papa, acesta e un prieten de-al meu. Este un... Adică, îmi spunea...
Da. Ochi albaștri, înalt, foarte arătos.
Un bărbat groaznic !
Cred că avem în comun ceva interese.
Aveți două fete minunate în familia dvs, dle Bonnet.
Două ?
Cealaltă e la etaj, împachetată într-o cămașă, în camera mea.
Și pe care, dacă pot întreba, intenționați s-o păstrați ?
Pe cea reală.
O alegere foarte hotărâtă, dacă pot spune așa.
Așa cred și eu.
Și cealaltă ?
Am, de asemenea, planuri pentru ea. Cred că veți fi mulțumit.
Chiar ?
De fapt, trebuie să ajung la ea chiar acum, așa că puteți să mă scuzați ?
Extraordinar ! Întotdeauna e așa tranșant ?
Nu, când e într-o debara.
Cheia !
Ai făcut o treabă minunată ! Ești sigur că nu vrei nici un ban ?
Vei fi contactat.
Nu te îngrijora dacă nu se va întâmpla foarte repede.
Bine !
Parola va fi "împreună".
"Împreună". Am înțeles.
- Aterizare plăcută ! - La fel și ție !
Dragul meu băiat, ce lovitură !
Și e singurul colecționar care n-ar îndrăzni vreodată s-o testeze.
Cât ai spus că a plătit pentru Venus, fiule ?
N-am spus, Papa.
Dar sunt sigur că ai luat ceva frumușel.
Da.
0,000$!
Cadou de la Charles Bonnet către Davis Leland.
- Dar asta... - Stai jos, dle Bonnet.
Din întâmplare ești un falsificator.
Meseria mea este, tot din întâmplare, prinderea falsificatorilor
și trimiterea lor la închisoare.
Da, asta ar putea fi foarte neplăcut.
Unul dintre noi trebuie să se retragă.
Destul de corect ! Dăm cu banul ?
Am dat deja pe drum încoace.
- Și ? - Ai pierdut.
Haide. Ai avut o cursă grozavă și ai fost cel mai bun.
Agață-ți pensulele și vopselurile, și retrage-te cât mai ești în top.
Ce spui, campionule ?
Ăsta e răspunsul meu.
Wrestling indian pe o vreme ca asta ?
Nicole, dragul meu copil.
Spune-i tu. Eu sunt prea emoționat.
Papa a văzut lumina. S-a îndreptat.
- Papa, vei fi bine ? - Va supraviețui.
Dacă pierdem avionul, s-ar putea să ne căsătorim în închisoare.
Acesta e un tânăr foarte remarcabil.
Modul în care explică lucrurile, calea cea dreaptă
devine clar definită.
Acum grăbiți-vă, copii mei, înainte să cedez definitiv.
Van Gogh-ul ?
Seńor. Bine ați venit ! Intrați...
Cine-i ăla ?
Vărul lui Papa.
Din America de Sud.
Plecați !
Pentru cineva care abia a început să mintă
arăți un fler adevărat.